Előszó
A Hídfő Trianoni Évkönyve a három generációnak készült. Szól azoknak a derék régi magyaroknak, akik 1914 előtt vagy 1920 után a trianoni nyomor elől vándoroltak ki messzi országokba. Szól önmagunkhoz is, az úgynevezett 1945-ös emigrációhoz, amelyet legtöbbet vádoltak, gyaláztak és ócsárolnak ma is és amelynek kezébe eddig nem adatott elég szellemi fegyver önmaga és elnyomott nemzete megvédésére. Szólni szeretnénk azonban mindenekfölött az új fiatalokhoz, a magyar szabadságharc ifjúságához, mely épp úgy a vörös pokolból jött, mint mimagunk. Senki nem veheti rossz néven tőlük, ha a múltban csak a rosszat látják. Hiszen erre nevelte őket a moszkovitizmus. Ez a kis lap, a Hídfő, amely 1945-ös hazátlanok súlyos fizikai munkájából, magyar szellemi emberek összefogásából és hűséges olvasók szeretetéből állott elő, kapocs akar lenni a múlt és a jövő, a hűséges öreg- és ifjú lelkek felé is.
Természetes, hogy a nemzeti emigráció szűkös viszonyai következtében távolról sem adhatjuk azt, amit szeretnénk és amit a nagy, idegen pénzekkel támogatott írók, kiadók adni tudnak. Mi csak - Reményik Sándor szavaival élve - a nagy magyar télben felvillanó lidérc lángokat fogjuk össze egy kicsinyke fényes láncba. Csak azt akarjuk megmutatni, hogy Magyarország nem bűnös volt, hanem áldozat, hogy a „háborús bűnös" magyarok, a mártírok tiszta és igaz emberek voltak, akik Kasszandráként jobban látták és helyesebben Ítélték meg a nemzetük sorsát, Európa jövőjét, mint azok, akik a tomboló világnézeti háború kellős közepén az ellenség győzelméért szurkoltak, majd az ellenség kolláboránsaivá válták és ezzel halálos szerencsétlenségbe taszították egész népüket.
És végül, de nem utolsó sorban, egy pár fényt akarunk felvillantani abból a jobboldali, keresztény-nemzeti szellemi életből, amely idekint üldözve és nyomorogva lágerekben és nehéz testi munkából élve is fenntartotta a magyar szót, a magyar lelkiséget, a népi egység tudatát és hű maradt ahhoz a magyar keresztény-nemzeti eszmeiséghez, amelyet különféle stílusban, de egyformán vallották nemzeti mártírjaink.
Vissza
Tartalom
Reményik Sándor: Mohács után . . . . . 5
Süli József: Előszó . . . . . 7
Dr. Málnási Ödön: Országveszejtés 9
Dr. Litteráti Vágó Pál: A magyar tragédia eredete . . . 53
Dr. Szilassy Béla: Trianon következményei 79
Dr. Vargha Lajos: Erdély . . . . '. . . 82
Dr. Szilassy Béla: Északi és északkeleti Felvidék ... 87
Homonnay Elemér: Dél-Magyarország 92
Dr. Heckenast Dezső: Nyugat-Magyarország 98
Dr. Heckenast Dezső: A fiumei kérdés . . . . 103
Dr. Szeöke Kálmán: Gondolatok Trianon körül . . . 109
V.O. Marthy: Trianoni akasztófahumor . . . . . 122
MÁRTÍR MAGYARORSZÁG . . . 127
Mártír a mártírokért . . . . .. . . . 128
Nagypéntek nélkül nincs feltámadás . . . . 129
Az utolsó nemzeti kormány kiáltványa 130
Fiala Ferenc: így haltak meg. . . . . . 132
Földváry László: Budapest védőjének mártír halála . . 139
Béky József: Aki önként jelentkezett a bitófára . . 141
K.J. vasesztergályos: A szocializmus útjának munkásvértanuja 143
Egy „háborús bűnös" búcsúlevele . . . . . 146
V.O. Marthy: A hadifoglyok és elhurcoltak tragikus sorsa . 147
Kommunista Nagypéntek 1950-ben . . . . 154
Böszörményi Endre: A menekülő ország 155
Anders altábornagy: Bizonyíték a magyar lovagiasságról . 161
Olga v. Barényi: Ez a cseh humanizmus 163
id. Szálasi Ferenc levele . . . . ... 167
MIÉRT HARCOLTUNK
Marschalkó Lajos: Trianon másodszor is 169
Süli József: Államformától független Szentkoronatan . . 183
A Hungarizmus - Pax Hungarica . . . . . . 186
Gömbös Gyula a fajvédő vezér 189
Dr. Málnási Ödön: Hazatérés a felszabadult Magyarországra . 193
Temesváry László: Új világ felé . . . . . . 197
A NEMZETI SZELLEM ÖRÖK EGYSÉGE . . . . 201
Pap-Váry Elemérné: Hitvallás . ... . . .204
Végvári: Eredj ha tudsz . . . . . . . 206
Mécs László: A pisztrángok példája . . . . . 208
Szabó Dezső: Ars Poetica . . . . 209
Végvári: Három.szín . . . .210
Reményik Sándor: Mindhalálig 211
Reményik Sándor; Az Ige 212
Nyírő József: A magyar szabadsággondolat 213
Reményik Sándor: Egyenlőség .216
Alföldi Géza: Krisztusom, én Péter nem leszek 217
Reményik Sándor: Mi a magyar? 218
Újlaki Miklós: Sértő Kálmán .219
Sértő Kálmán: Kívánság ...224
Sértő Kálmán: A felkelőkről .225
Alföldi Géza: Most éj van 226
Reményik Sándor: Elpártolt liliomszál .226
Nyírádi-Szabó Imre: Világító fáklya a nyugat 227
Liszt Nándor: Végrendelet 229
Wass Albert: Üzenet haza 230
Zilahy Farnos Eszter: Lázadás 232
Csákváry Zoltán: Üzenet egy tömegsírból 233
Sinka István: Testamentum 234
Marschalkó Lajos: Hazamennek a huszárok 235
Ledermüller Olivér: A felkelők miatyánkja 245
Liszt Nándor: Szegény pesti polgár .246
Hajas István: Kakastollasok 247
Mester János; Nyugat népeihez 248
Rába Margit: ősz után 248
Liszt Nándor; Lazarettben 249
Hajas István: Názáreti Jézus .250
M. L.: A Porta Praetoriánál .251
Hajas István; Ne sírj anyám .252
Mécs László: Évforduló 253
M. L.: Új Bibliát 254
Végvári: Nagy magyar télben .256
MAGYAROK A NAGYVILÁGBAN .257
Dr. Ijjász Ervin: Az ismeretlen Columbia 262
Flóris György: Európától Indiáig 271
A délafrikai magyarok 273
Újlaki Miklós; Halál az idegenben .275
Anonymus: Egy nap a „vad ösvényeken" 278
Marosvölgyi Attila; A kígyók országában 281
A szerkesztő zárószava 288
Vissza